Hyviä päätöksiä: Kohtaus elämästä yhdessä näytöksessä
Date: 2016-11-12T00:00:00+00:00
Keywords: Finnish drama

The Project Gutenberg eBook of Hyviä päätöksiä: Kohtaus elämästä yhdessä näytöksessä

This ebook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this ebook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Hyviä päätöksiä: Kohtaus elämästä yhdessä näytöksessä

Author: Väikkö Vuokko

Release date: November 12, 2016 [eBook #53512]

Language: Finnish

Credits: E-text prepared by Tapio Riikonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK HYVIÄ PÄÄTÖKSIÄ: KOHTAUS ELÄMÄSTÄ YHDESSÄ NÄYTÖKSESSÄ ***

E-text prepared by Tapio Riikonen

HYVIÄ PÄÄTÖKSIÄ

Kohtaus elämästä yhdessä näytöksessä

Kirj.

WÄIKKÖ WUOKKO

Urheilu- ja voimisteluseura Kullervon palkitsema.

Helsingissä, G. W. Edlund, 1900.

Frenckellin Kirjapaino-Osakeyhtiö.

Henkilöt:

Kustaa Kivinen, työmies.
Maria, hänen vaimonsa.
Anna, heidän tyttärensä.
Oskari, Annan sulhanen.
Kalle, nuori työmies.
Eeva, | nuoria tyttöjä.
Selma, |
1:nen poliisi.
2:nen poliisi.

Näyttämö: Työmies Kustaa Kivisen asunto. Perällä otot. Oikealla kamarin ovi ja vasemmalla ikkuna. Huonekaluista on sohva oikeassa ja piironki vasemmassa nurkassa.

Kustaa Kivinen nukkuu sohvalla paitahihasillaan, tyyny pään alla. Maria seisoo piirongin edessä asetellen mustaa silkkihuivia päähänsä.

Maria (itsekseen). Menen tervehtimään tytärtäni, nyt kun tilaisuus on. Miksi istuisin tässä kaiken päivää tuon onnettoman miesparkani läheisyydessä. Mikä hänen saikin taas juopottelemaan… kyllä se nyt kestää. (Katselee miestään.) Kustaa parka, parastani olen sinun suhteesi koettanut, mutta sinä et välitä mistään, sinua ei liikuta mikään. Mutta nyt saatkin pysyä kotona edes tämän päivän, sen kiusan minäkin osaan tehdä. (Ottaa tuolilta miehensä takin ja hatun ja lukitsee ne piirongin laatikkoon.) Meneppäs nyt kapakkaan, ukkoseni, mene jos pääset.

(Anna aukasee kamarin oven.)

Anna (itkeneen näköisenä). Menettekö ulos, äiti?

Maria. Menen katsomaan mitenkä Sofi ja hänen lapsensa voivat.

Anna. Oletteko kauvan?

Maria. En tiedä. Mutta mikä sinua vaivaa? Olethan sinä itkenyt.

Anna. Eihän minua mikään vaivaa, ei kerrassaan mikään.

(Yrittää naurahtamaan.)

Maria (huolestuneena). Toisin se minusta näyttää. Etkö tahdo sitä ilmaista?

Anna. Enhän minä mitään… Te vaan luulette…

Maria (pudistaa päätään). Ei tiedä… No voimmehan siitä puhua sittemmin. Jäätkö kotiin?

Anna. Jään. Mutta isä…?

Maria. Saa maata tuossa. Olen kätkenet hänen vaatteensa.

Anna. Vai niin.

Maria (aikoo mennä, mutta kääntyy ovessa). Odotatko tänne ketään?

Anna. En.

Maria. Entäs Oskari? (Anna ei vastaa.) — Eikö hänkään tule tänne?

Anna. Ei.

(Poistuu kamariin ja sulkee oven.)

Maria (katselee ihmetellen hänen jälkeensä). Mitä tämä merkitsee? Olisiko heidän välillään jotakin tapahtunut? Siitä tahdon selvitystä. (Aikoo mennä kamariin, mutta kääntyy ja menee ulos.) Olkoon nyt iltaan asti.

Anua (tulee itkien kamarista). Voi äiti, äiti, sinä et tiedä vielä mitä on tapahtunut, et tiedä miten onneton olen. Mutta sinä saat sen tietää, tahdon ilmoittaa sen sinulle… sinulle yksin, äiti. (Nojaa käsivartensa pöytään ja katselee ulos ikkunasta.) Oskari, Oskari! Miksi petitkään minua ja rikoit lupauksesi, vaikka tiedät tahtoni, tunnet päätökseni?… Nyt olemme eroitetut ja tiemme on kulkeva eri suuntiin, sillä sinun omaksesi en koskaan tule… en koskaan. (Itkee.) Miten voisinkaan tahallani antautua sellaisen kohtalon alaiseksi kuin äiti parkani on joutunut? Ei, ei! Tappakoon suru minut, vaan päätöstäni en koskaan muuta; se on pyhä, horjumaton.

(Kivinen herää.)

Kivinen (käännähtää). Mitä sinä höpiset, Anna? Puhutko jotain? Anna!… Tuhat tulimaista, itketkö sinä, tyttöseni? (Nousee istumaan.) Miksi itket, Anna, miksi? Onko joku sinua loukannut?

Anna. Ei.

(Kuivaa silmänsä ja nousee.)

Kivinen. Eikö? No mitä sitten hulluttelet, keskellä kaunista päivää!

Anna. Sitä saatte kysyä itseltänne.

(Menee kamariin.)

Kivinen (yksin). Mitä? Itseltäni? Minäkö? Kuinka minä sen tietäisin?… Anna! (Nousee seisomaan.) Itseltäni… Tuhat tulimaista, minunko sen pitäisi tietää; hänen itkunsa. Enhän minä ole hänelle mitään tehnyt, en kerrassaan mitään, Itkeköön siis minun puolestani, mitä minä sille voin. (Kohottaa sohvan kantta ja ottaa sieltä pullon.) Onkohan täällä vielä mitään? (Pitää pulloa päivää vasten.) Voi turkanen sentään; noin mitätön luraus vaan. (Raappii päätään.) Eihän tuossa ole kun kielen päähän ja tuskin sitäkään. (Tyhjentää pullon suuhunsa.) Äh! Hyvähän se oli sekin, mutta enemmän sentään pitäisi saada. (Pistää pullon sohvan alle ja katselee sitten ympärilleen.) Katsos häijyä, luulenpa että takkini on kadonnut. On kun onkin, ja hattu myös. Nythän tästä tuska tuli. (Etsii useasta paikasta.) Ei, kyllä ne nyt hukassa on! (Raapasee päätään.) Tuhat tulimaista, enhän minä niitä ainakaan juonut ole. Tuohon minä ne panin… Äh, olisiko se taas tuon eukon vehkeitä, tai Annan? Totisesti onkin! (Huutaa.) Anna, tiedätkö missä minun takkini on?… Anna! (Anna tulee kamarista puettuna ulosmenoa varten.) Oletko korjannut takkini?

Anna. En.

Kivinen. Sitten se on äidin vehkeitä!

Anna. Tiedättekö varmaan?

Kivinen. Tiedän minä, ja sanon, että se on hävyttömästi tehty!

Anna (painolla). Äiti ei tee koskaan mitään hävytöntä!

Kivinen. Hm, hm, no niin, no olkoon nyt, mutta väärin hän kumminkin teki.

Anna. Älkää koskaan syyttäkö äitiä, isä, hän tarkoittaa vaan hyvää.

Kivinen. No, no, sen kyllä tiedän, mutta mihin äiti on mennyt, tiedätkö sitä?

Anna. Sofin luo.

Kivinen. Perhana! Siellä hän viipyy kaiken iltaa. Tiedätkö mihin hän pani vaatteeni?

Anna. En.

(Menee ulos.)

Kivinen (yksin). Jumaliste! Häijyä väkeä on koko hameväki! (Kävelee.) Onko tämä nyt hyvää tarkoitusta, tämä, kun kätketään mieheltä vaatteet ja jätetään kuin lintu häkkiin, parempikin ihminen voisi tästä suuttua, mutta minä en saisi edes hiisuakaan. Ja sitte vetistellään ja pihistään nurkissa… Annakin, eukosta puhumattakaan; hänen itkuunsa olen jo ehtinyt tottuakin. Mutta olkoon miten tahansa, omiani minä juon, omia rahojani, ja mitäs sille voi kun on tottunut… luonto vetää. Nyt olen pöhnäpäällä eikä sitä voi auttaa, ei vaikka mikä olisi, ennenkuin tämä taas menee ohi. Sitten sitä taas eletään parhaan mukaan, mutta nyt, niin nyt pitäisi päästä ulos. (Pysähtyy ikkunan luo.) Hiisi vieköön koko eukkoni kaikkine vehkeineen, koska hän tällä tavalla miestänsä pitelee. Naurua tämä synnyttää, naurua ja pilkkaa, tietäähän sen. Mutta meneppäs jotain sanomaan, niin silloin ovat kuin hakkiset niskassasi, ovat totisesti, ja molemmat… Annakin. Aha, siinä menee Kalle. (Koputtaa ikkunaruutua ja viittaa sisään.) Hei, hei! Tule vaan, tule! (Menee ovelle.) Saan edes kumppanin itselleni ja hyvän kumppanin saankin. Siitä pojasta minä paljon pidän. (Avaa oven. Kalle tulee.) Käy sisälle vaan minua tervehtimään, älä toki sivu mene! Hyvä kun huomasin ikkunassa.

Kalle. Täälläkö te asutte?

Kivinen. Täällä, niin. Tämä on minun majani, matala majani, hi-hi-hii. Hyvä kun tulit. Istu velisein, istu!

Kalle. Yksinkö olette kotona?

(Istuu sohvalle.)

Kivinen. Yksin olen, akka on ulkona, tyttö myös. Hi-hi-hii. En pääse mihinkään, vaatteet on hukassa.

Kalle. Vaatteetko?

Kivinen. Vaatteet, niin, takki ja hattu. Hi-hi-hii.

Kalle. Mihinkä ne sitten…?

Kivinen (vakavampana). Akka on ne kätkenyt jonnekin. Olisi pitänyt käydä vähän ulkona, naapurissa, ja nyt en pääse minnekään. Kuules, eikö tämä ole koiramaista kiusantekoa.

Kalle. Onhan tuo.

Kivinen. Mihin olet menossa?

Kalle. En juuri mihinkään, kävelin vaan.

Kivinen. No sitten ei sinulla ole mitään kiirettä; voit istua täällä minun seurassani. Eikö niin?

Kalle (vastenmielisesti). Voihan tuota hetkisen.

Kivinen. Nuori poika… ei kiirettä mihinkään. Toista on eukon kanssa, on se… Kuules, onko mestari minua kysynyt?

Kalle. Kyseli se.

Kivinen. Sanoiko kukaan?

Kalle. En tiedä.

Kivinen (kynsäsee korvaansa). On tullut hiukan maistetuksi!… Paha kyllä. Mutta huomenna tulen taas työhön, tulen kun tulenkin. Se on minun vahva päätökseni.

Kalle, Parasta se olisi. Mestari ottaa pian toisen.

Kivinen. Ei tarvita. Minä tulen aamulla jo.

Kalle. Hyvähän se olisi

Kivinen. Tulen minä. Mutta kuulehan, Kalle, sinä olet nuori mies ja siivo mies, et tiedä vanhan vaikeuksia etkä akan metkuja, se on tosi. Mutta hyvä mies sinä olet, hyvä kuin enkeli, sen minä tiedän.

Kalle. Älkää turhia puhuko!

Kivinen. Ei se mitään turhaa ole; työpaikalla olen sen kyllä huomannut, vaikket olekaan vielä kauvan täällä ollut. Mielellään sinä muita auttelet. (Kävelee. Hetken vaitiolo.) Tuo akan tolvana… Hiisi vie, minun pitäisi päästä ulos… (Pysähtyy.) Tahdotko auttaa minua, Kalle, tahdotko?

Kalle. Miten?

Kivinen. Lainaa minulle vähäksi aikaa takkiasi.

Kalle. Hm, en tiedä.

Kivinen. Lainaa vaan, minä en sitä kauvan tarvitse. Käväsen naapurissa tuonne kadun yli. Minun pitäisi käydä siellä, ja voisithan sinä odottaa minua täällä niin kauvan. (Pyytävästi.) Auta nyt minua sen verran tässä pulassani. (Pistää Kallen hatun päähänsä.) Hattukin sopii vallan hyvin.

Kalle (empien). Olette ehkä kauvan?

Kivinen. En millään muotoa, Siunaaman hetkeksi vaan; korkeintaan kymmenen minuuttia minä mahdan viipyä.

Kalle. Jos kumminkin viivytte kauvemmin?

Kivinen. En, en, usko pois. Heti olen taas.

Kalle (vastahakoisesti). Voisinhan tuon nyt ehkä antaa siksi aikaa. (Nousee ja riisuu hitaasti takkinsa.)

Kivinen (pukee nopeasti takin ylleen). Tässä teet minulle hyvän työn, jota en jätä palkitsematta… Jos tahdot, niin pistäydy pitkällesi siihen sohvalle, ja voithan vaikka nukkuakin.

(Menee.)

Kalle (yksin; istuu sohvalle). — Makaamaanko minä tässä rupeisin, ja nukkumaan kymmenessä minuutissa… Ha-ha-haa! Korea juttu. Eukko on kätkenyt äijänsä takin… Minkätähden?… Luulen että se oli vieläkin hutikassa, ainakin se haisi viinalle… Hän on hiukan hupsun näköinen mies, josta en suuria piittaisi; mutta pitihän tuota auttaa tuollaisessa pulassa. Kunhan ei vaan viipyisi liiaksi kauvan… Mitä jos sattuisi hänen eukkonsa tulemaan ja näkee täällä oudon miehen yksinään, ja paitahihasillaan… siitäpä soppa syntyisi… Taisinpa sittekin tehdä tuhmasti, kun päästin sen menemään. Jos tuo valehteli minulle ja menikin juopottelemaan. Tuli ja leimaus! Senkö hän tohtisi tehdä palkinnoksi hyvästä avustani. (Kopeloi taskujaan.) No nyt se vei tupakat mennessään… (hypähtää ylös ja tekee kiihkeitä hämmästyksen liikkeitä) ja rahani… rahani! (Juoksee ikkunaan.) Minun rahani! (epätoivoisesti.) Nyt se vei rahani ja hävittää ne, enkä minä voi sitä estää. (Kävelee.) Voi tätä kirottua pesää! Että minun pitikin tänne tulla tuon roiston käskystä! Kyllä se nyt rahani vei. (Pysähtyy kuuntelemaan.) Tuleeko sieltä joku vai? (Menee ovea kohden. Oskari tulee; hämmästyy.)

Oskari. Kuka te olette?

Kalle (peräytyy neuvottomana). Minun rahani…

Oskari. Mitä?

Kalle, Ja takkini…!

Oskari. Oletteko hullu?

Kalle. On äijä vienyt!

Oskari (syrjään). Se on hullu mies. Kuinka se on tänne tullut, ja missä ovat muut… missä on Anna?

(Katselee ihmetellen Kallea.)

Kalle (lähenee tyyntyneenä). Kuka te olette?

Oskari (tylysti). Mitä se teille kuuluu?

Kalle. Ei mitään, mutta minä olen kamalassa pulassa.

Oskari, Siltä se kyllä näyttää!

Kalle. Tahdotteko auttaa minua?

Oskari, Miten?

Kalle. Että pääsisin täältä pois.

Oskari. Menkää Jumalan nimeen! Tuossa on ovi!

Kalle. Ei, ei, minulla ei ole takkia. Tuo roisto on sen ottanut ja rahat myös.

Oskari (pudistaa päätään). Näkyy olevan parasta, että menen samaa tietä, kun tulinkin.

(Aikoo mennä.)

Kalle (tavottelee Oskaria kiinni. Kiihkeästi.) Älkää menkö! Jumalan tähden, kuunnelkaa minua hetkinen vaan!

Oskari. No!

Kalle. Kuunnelkaa minua; antakaa minun puhua.

Oskari. No puhukaa.

Kalle. Olen kamalassa pulassa. Minut on narrattu tänne ja viety rahani ja vaatteeni.

Oskari. Mahdotonta!

Kalle, Se on totta! Menin tästä sivu, kun Kustaa Kivinen huusi minut sisälle. Hän istui täällä yksinään paitahihasillaan kuten minä nyt; sanoi eukon kätkeneen vaatteensa ja vakuutti, että hänen pitää välttämättä käydä naapurissa. Pyysi lainata takkiani kymmeneksi minuutiksi ja siinä se sai rahani mukanaan.

Oskari (tarttuu hymyillen hänen käteen). Jumalan kiitos, minä luulin teitä ensin hulluksi.

Kalle. Hulluhan melkein olenkin. Istua täällä kuin vanki yksinään vieraiden ihmisten huoneessa, onhan se jo aivan liiankin hullumaista.

Oskari. Tämä on todellakin ikävä pula.

Kalle. Kirottu juttu! Onneton oli se hetki, kun tämän oven aukasin.

Oskari. Rauhoittukaa toki, ja ruvetkaamme miettimään, mitä olisi tehtävä.

Kalle. Kunhan vaan pääsisin ulos häntä etsimään.

Oskari. Pääsette te! Minä annan takkini teille. (Riisuu takkinsa.) Se, ottakaa tämä siksi aikaa.

Kalle. Entäs te?

(Ottaa takin ja pukee ylleen.)

Oskari. Odotan täällä. Tuossa on hattuni.

Kalle. Jos joudutte samaan pulaan kuin minäkin?

Oskari. Enhän toki. Olenhan minä tuttava talossa ja voin selvittää asian. Kiirehtikää vaan ja kun löydätte ukon, niin tuokaa takkini takaisin.

Kalle (puristaa Oskarin kättä). Kiitos teille tästä hyvästä. Saanko kysyä nimeänne, minua kutsutaan Kalle Karhuseksi.

Oskari. Ja minun nimeni on Oskari Tupala.

Kalle. Te ette ole siis sukua Kiviselle?

Oskari. En ole. Mutta pyydän kuitenkin: älkää olko pahoillanne tästä ukon kepposesta.

Kalle. Kuu omani vaan saan, niin en muusta välitä.

Oskari. Nähkääs, tuo Kivinen on aika veitikka vielä vanhanakin. Nyt hän on juopottelutuulella ja eukko on kätkenyt hänen vaatteensa, ettei hän pääsisi enää lisää juomaan, vaan olisi pakostakin selviävä. Hyvä on ollut eukon tarkoitus, vaikka te ette sitä oivaltaneet.

Kalle. Ahaa! Niinkö se onkin asianlaita? Tuli ja leimaus, olispa minun pitänyt tuo ymmärtää. Nyt olen tahtomattani tehnyt pahennusta.

Oskari. Eihän sitä vieras ja tuntematon…

Kalle (menee). Kirottu juttu!

Oskari (yksin). Kirottu kylläkin… (Kävelee.) Aika lippari tuo äijä onkin, narrailee vieraita ihmisiä, Ha-ha-haa! Mies-parka oli ihan helisemässä, kun ukko vei rahat ja kaikki. Kelpaa hänen nyt herrastaa. (Pysähtyy ikkunan luo.) Äijä on ihan parantumaton, hänen täytyi päästä ulos ja hätä keinon keksii. (Naurahtaa.) Hyvän keksikin… Surullista kyllä, muori parka saa paljon kärsiä miehensä tähden, saa tehdä työtä ja elätellä vielä miestäkin… Häpeä sellaista miestä… (Hypähtää äkkiä sivulle.) Kas siinä tuli Anna, ja Eeva ja kuka se toinen oli, on hänen kanssaan. Tämä on hullusti nyt, kun minä olen näin ilman vaatteita… Minun täytyy piilottaa itseni.

(Menee kamariin. Anna, Eeva ja Selma tulevat.)

Anna. Mitä! Eihän tuo isä vaan ole mennyt menojaan? Niin hullu ei hän nyt mahtanut olla. (Vilkaisee kamariin.) On se mennyt… ja ovet seisovat auki. (Itkua tehden.) Voi, isä parka, minkälaisessa hapetissa olet mennytkään.

Eeva. Onko isäsi kadonnut?

Anna. On.

Eeva. Mihinkä hän sitten? Kaupungille vai?

Anna. En tiedä.

Eeva. Mitäs siitä. Parempi se onkin, saamme rauhassa puhella.

Anna (pudistelee päätään). — — — Heittäkää toki pois päältänne. Minä pistän kahvipannun tulelle.

(Menee ulos.)

Eeva. Mitä hän isästään tahtoi?

Selma. Se juopottelee.

Eeva. Jassoo, joko taas. (Istuvat.) Oletko puhunut Annalle jo?

Selma. Olen, aamulla.

Eeva. Mitä hän sanoi?

Selma. Ei tahtonut uskoa.

Eeva. Uskoo se. Etkö huomannut, että hän oli erilainen kuin ennen?

Selma. Huomasin kyllä. Mutta hän voi kysyä Oskarilta ja saada selityksen.

Eeva (kiihkeästi). Ei, ei! Se ei saa tapahtua. Meidän täytyy se estää.

Selma. Miten se on mahdollista?

Eeva. Sen täytyy! Tahdotko auttaa minua yhä edelleen?

Selma. Tahdon kyllä, mutta miten luulet onnistuvasi?

Eeva. Minun täytyy onnistua! Meidän täytyy pitää heidät erillään edes tämän päivän. Sinä otat Annan huostaasi ja kasvatat hänessä vihaa, ymmärrätkö? Minä pidän Oskarista huolen ja koetan saada hänet tänäkin iltana juovuksiin. Ymmärrätkö?

Selma. Kyllä.

Eeva. No jaa. Kun he sitten tapaavat toisensa syntyy siitä tietysti riita. Anna rupeaa häntä moittimaan ja Oskari, niin, minä tiedän sen, hän on ylpeä ja tulinen. Pääasia on vaan, että saamme heidät riitaan, kyllä minä sitten jo lopusta huolta pidän.

Selma. Mutta jos he sittenkin sopivat?

Eeva. Silloin keksitään uusia keinoja. Kaikissa tapauksissa täytyy meidän saada heidät eroitetuiksi. En voi kärsiä, että Anna vie sen, jota minä rakastan. Minun täytyy saada Oskari omakseni keinolla millä hyvänsä.

Selma (naurahtaa). Kovin oletkin varma asiastasi?

Eeva. Olen minä, paremmin minä Oskarille sovin kuin Anna.

Selma. Se on tietty!

(Nauravat ilakoiden.)

Eeva. St, st!… Kuuleppas, Selma! Kuka oli se nuori mies, joka meni siellä kulmassa; se jota näytit? Tunsitko hänet?

Selma. Tunsin kyllä.

Eeva. Mikä hänen nimensä on?

Selma. Karhunen.

Eeva. Tunteeko hän sinut? Oletteko tuttavat keskenänne? (Selma nauraa.) Aha, sinä olet jo napannutkin häntä. (Yhtyy nauramaan.) Onko se kaunis ja?

Selma. Onhan se komea.

Eeva. Ja oletko jo laskenut koukkusi. Pidätkö hänestä?

Selma. Kuinkas muuten.

Eeva. Lykkyä tykö vaan. Luuletko onnistuvasi?

Selma. Sitten se nähdään.

Eeva. Kuule, sinun pitää laittaa minutkin hänen tuttavakseen.

Selma. Johan nyt, veisit vielä hänetkin.

(Nauravat.)

Eeva. Onhan mulla itselläni.

Selma. Missä? On sitte kun saat ensin.

Eeva (painolla). On se! Luuletko, etten minä Oskaria saa? (Nousee.) Nyt lähdetään.

Selma. Ei toki. Pitäähän meidän kahvia odottaa. Anna jo tuleekin heti.

Eeva. Ei, ei. Ajatteleppas, jos Oskari tulisi. Silloin olisi kaikki hukassa.

Selma (nousee). Se on totta. Meidän täytyy siis lähteä.

Eeva. Ja viedä Anna mukanamme.

Selma. Niin.

(Menevät ulos. — Oskari tulee hetken kuluttua varovasti kamarista.)

Oskari (yksin). He mahtoivat mennä? (Kuuntelee. Suuttuneena.) Voi hävyttömiä ihmisiä! Ja tuollaiset ovat olevinaan hyviä ystäviä. Anna parka, pirullisia vehkeitä ne laittavat eteesi… Mutta hyvä oli kun kuuntelin loppuun asti, oli se oikein hyvä, nyt tiedän kaikki. (Pudistelee päätään ja naurahtaa.) Saakurin tytöt, olette te aika piruja, kun pahan nahkanne käännätte! Enpä olisi tuota ikinä uskonut… Nyt ymmärrän sinua, Eeva, nyt tiedän, miksi aina olet niin makeana ja miksi narrasit minua eilen luoksesi ja uskotit Annankin tulevan. Niin, enhän olisi muutoin tullutkaan… Voi kuitenkin, miten hyvin te osaatte pelata, tytöt, miten helkkarin hyvin. Edessä olette makeita ja nauravia, niin että suuhun tahdotte sulata, ja takana tuollaisia kataloita. Voi toki sentään… Luulenpa totta vie, että Eeva olisi onnistunut, ellen olisi ollut kuulemassa. Ha-ha-haa! Mutta minua ei hän sentään koskaan olisi saanut; ei, vaikka kahden olisimme maailmassa. Hänen miehekseen, ha-ha-haa! Kaikkia sitä pitää kuuleman.

(Maria tulee.)

Maria. Sinäkö täällä oletkin? Missä on isä?

Oskari. Isä on mennyt karkuun.

Maria (hämmästyneenä). Mitä? Ethän sinä vaan päästänyt häntä?

Oskari. En toki. Hän on mennyt vieraan miehen takilla jo ennen kuin minä tänne tulinkaan.

Maria. Vieraan miehen? Ja sinä, sinun takkisi…?

Oskari. On vieraalla miehellä.

Maria. Mitä sinä oikein puhelet, Oskari?

Oskari, Puhelen sitä, että minun takkini on vieraalla miehellä, vieraan miehen takki isällä, isä on ulkona, ja vieras mies on hakemassa isää, ja Anna on ulkona ja petturit ovat Annan kimpussa, ja minä… (Lyö kiivaasti kätensä yhteen.)

Maria. Jumalan tähden, Oskari, minä en ymmärrä sinua!

Oskari. Te tulette sen kyllä ymmärtämään. Antakaa minulle isän takki, että pääsen heitä hakemaan.

Maria. Selitä toki mitä on tapahtunut!

(Seisoo kädet ristissä.)

Oskari, Suuria asioita; sotkuista soppaa! Piru on päässyt valloilleen ja tanssii ihmisten joukossa, tehden paljon pahaa ja pahennusta. Missä on isän takki?

Maria (vaikeroiden). Voi, voi, mitä on tapahtunut?

Oskari (rauhoittaa). Älkää toki, rakas anoppi, noin säikähtäkö. Eihän tässä ole hätää mitäkään, ei ensinkään. Kyllä minä tämän vielä selvitän, Jumal'auta selvitänkin.. (Maria ummistaa silmänsä ja horjuu. Oskari tarttuu häneen.) Mikä teille tuli, mikä? No, no! (Maria vaipuu alas.) Jumalan tähden, nyt hän kuolee! Kuolee kuin kivi minun käsihini. Tämä nyt vielä tarvitaan kaiken hyvän lisäksi. (Nostaa Marian tuolille ja hoitaa häntä.) Tointukaa toki, äitiseni! (Itsekseen.) Mitä minun on tekeminen tällaisessa hädässä? Hän ei pysy tuossa, jos hellitän, ja kuitenkin minun pitäisi hakea vettä. Mitä on tehtävä? Hän on kokonaan hermoton. (Silittelee Marian päätä.) Äiti! Kuulkaa! Avatkaa silmänne!… Äiti! (Maria kohottaa päätään.) Jumalan kiitos, hän virkoo sentään… Tointukaa, äiti! Ei täällä ole hädän mujuakaan… Kas niin.

Maria (heikosti). Sinäkö… Oskari?

Oskari. Niin, minä tässä olen… Jumalan kiitos, minä luulin teidän kuolevan. Rauhoittukaa.

Maria. Mitä on tapahtunut?

Oskari. Menitte pyörryksiin…

Maria Pyörryksiin?… (Tointuu.) Ah, niin, mitä se taas olikaan kuin sinä äsken sanoit?

Oskari. Ei yhtään mitään, ei ainakaan mitään pahaa. Täällä on tapahtunut vaan joukko erehdyksiä. Menenkö hakemaan vettä? Tahdotteko juoda?

Maria. En, ei tarvitse! (Nousee.) Mitä tämä kaikki merkitsee? Sano, mitä täällä on tapahtunut?

Oskari, Sanon kyllä, jok'ainoan sanan. Mutta ei nyt, en ehdi. Minun täytyy päästä hakemaan Annaa ensin. Sitten selvitän kaikki tyyni. Antakaa minulle isän takki. Missä se on?

Maria. Entä sinun…?

Oskari. Ei! älkää kysykö enää mitään, minä en ehdi vastata. Missä on takki?

Maria. Se on täällä. (Aukasee piirongin laatikon.) Mitä tästä lopuksikaan tulee.

(Antaa vaatteet.)

Oskari (panee takin ylleen ja katselee hattua), Perin on kehnon näköinen ja hirveän suuri, mutta mitäs siitä… paremman puutteessa. (painaa hatun päähänsä.) Ei se kauvan kestä, kun olen asian selvittänyt.

(Kiiruhtaa ulos.)

Maria (yksin). Voi, minä en jaksa tätä ymmärtää… mitä hän oikein tahtoi? Miten on isä päässyt ulos, jos ei Oskari häntä auttanut? Ja mitä on Annalle tapahtunut?… Voi, ettei se vaan mitään kamalaa olisi; minä jo kuolen muutenkin surusta ja jokapäiväisestä tuskasta, josta ei koskaan näy loppua tulevan. (Istuu tuolille pöydän ääreen ja itkee.) Koko elämäni on täynnä kärsimyksiä ollut, ikuista piinamista ja puutetta… minkätähden; voi minkätähden pitää yhden näin paljon kärsimän, ja minkätähden juuri minun osani pitää tämmöistä oleman? (Itkee.) Ja kenen syy… ketä voin syyttää tästä, ketä? Kuka on keksinyt viinan, kuka laittanut oluen, kuka? Jumala ne tietää. Mutta minun elämäni on niiden tähden turmioon mennyt, — ne ovat kaiken iloni hävittäneet… Isäni joi, veljeni joivat ja mieheni juo… Jumala paratkoon, ehkä joisi poikanikin, ellei hän olisi aikanaan päässyt pois tästä kurjuuden maasta. Onnellinen hän, ei kukaan joudu hänen tähtensä kärsimään… (Kuivaa kyyneliään.) Tahdon kärsiä hiljaisuudessa kaiken tuskani ja huokaukseni kuuluu vaan Jumalalle. Häneltä rukoilen apua ja lohdutusta… Miksi valittaisin minä, kun koko maailma kärsii samoja tuskia, samoja huokauksia… Onnettomia ovat ne, jotka edesvastuun kantavat kaikesta tästä kurjuudesta… ketä sitten lienevätkin. (Nousee. Anna tulee.)… Anna! (Anna riisuu huivinsa ja päällysvaatteensa.) Oskari haki sinua.

Anna (selin). Hakekoon vaan… en minä häntä kaipaa.

Maria (nuhdellen). Kuinka sinä noin puhut? (Menee Annan luo.) Anna, mikä sinua vaivaa… mikä teitä kaikkia vaivaa tänä päivänä?

Anna (heittäytyy Marian kaulaan). Voi, äiti! Tämä maailma on niin paha, niin paha. Minä en voi ottaa Oskaria.

Maria. Et voi? Mitä? Mikset voi?

Anna. Hän ei ole sen parempi kuin muutkaan. Hänkin juo!

(Itkee.)

Maria. Hän. Oskariko? Ei, se ei voi olla totta!

Anna. On se! Hän on eilenkin illalla ollut juovuksissa.

Maria. Ei suinkaan. Minä en voi sitä uskoa.

Anna. Teidän täytyy se uskoa! Hän on eilen illalla ollut juovuksissa, siitä ei pääse mihinkään.

Maria. Miten se voisi olla mahdollista?

Anna. Niin se kuitenkin on. Hän on pettänyt minua ja sentähden ei voi tulla enää kysymykseenkään, että minusta tulisi hänen vaimonsa. Tämä on kyllä hirveätä, mutta minä en tahdo itselleni sellaista kohtaloa kuin teidän on.

(Itkee.)

Maria. Anna raukkani… Kuka sitä kertoi?

Anna. Selma oli itse nähnyt.

Maria. Vai niin, vai niin. Eikö hänkään ole sen parempi? Suokoon Jumala, että tämä olisi erehdystä. Selma on ehkä erehtynyt.

Anna. Ei ole. Totta on kaikki.

Maria (surullisesti). Vai niin… lapsiraukkani. Kova on meidän kohtalomme, sinun niinkuin minunkin, ja yleensä kaikkien naisten. Me olemme heikkoja, vähävoimaisia, sentähden meitä rääkätään; me haluamme vaan hiljaista, lempeää elämää, mutta sitä ei sallita. Me saamme kärsiä hiljaisuudessa ja kuihtua lemmen puutteessa niinkuin kedon kukkaset, ilman että miehet sitä ollenkaan älyävät… Anna, älä itke lapseni. Hetken suru haihtuu kyllä ja kaikki voi vielä hyväksi muuttua. (Syleilee Annaa.) Oskari katuu ja parantaa itsensä.

Anna. Siihen ei voi luottaa; niin pyhän lupauksen kun hän teki.

Maria. Hän oli täällä äsken ja lähti sinua hakemaan.

Anna. Hakekoon vaan.

Maria. Mutta se oli merkillistä, ettei hänellä ollut takkia eikä hattua.

Anna (ihmetellen). Ei takkia?…

Maria. Ei. Annoin hänelle isän vaatteet. Ellei hän vaan antanut omiaan isälle ja jäi itse sijaan?

Anna. Hänkö? Ei. Kävinhän minä äsken kotona ja isä oli jo silloin mennyt. Huoneet olivat tyhjänä eikä täällä ollut ketään.

Maria (istuu). Ihmeellistä… Tämä on sen kerrassaan ihmeellistä. Kuka jaksaa tämän selittää? Meidän täytyy odottaa Oskaria.

Anna. Lupasiko hän tulla?

Maria. Lupasi. Ja lupasi kaikki selittää. Hän oli hyvin kiihtynyt ja sanoi, että sinun kimpussasi häärää pettureita, jotka laittavat sakeata sotkua.

Anna. Pettureita?… Mitä hän sillä tarkoitti?

Maria. En tiedä. Meidän täytyy odottaa, kunnes hän tulee.

(Ulkoa kuuluu ääniä.)

Anna, Nyt niitä tulee useampia.

(Kalle tulee ja hänen jälessään Kivinen juopuneena kahden poliisin taluttamana.)

Kalle. Hyvää päivää!

Kivinen. Hi-hi-hii! Herroja tulee! Saat vieraita, ämmä!

Maria (hämmästyneenä). Mitä tämä on? Minkätähden te miestäni…?

Kalle, Missä on se nuori mies, joka täällä oli?

Maria. Nuori mies…?

Anna. Oskariko? Oskari Tupala?

(Kivinen nauraa höröttää.)

Kalle. Niin juuri. Eikö hän ole täällä?

Maria. Hän meni ulos. (Poliiseille.) Mitä te miehestäni…?

Kivinen. Älä tule likelleni! Älä tule! Minä en pelkää sinua!

(Pudistelee nyrkkiään.)

1:nen poliisi. Me tuomme hänet kotiin. Hän ja tämä nuori mies, Karhunen, riitelivät kadulla. Karhunen väittää, että ukko on vienyt hänen rahansa.

Kalle. Niin onkin, ja takkini ja hattuni myöskin. Katsokaa, emäntä, eikö tämä ole minun takkini?

Kivinen. Mitä te minusta?… Pois, pois!

Maria. Sitä en tiedä, mutta hänen takkinsa ei se kumminkaan ole.

Kalle. Se on minun! Ja rahat olivat sen povitaskussa.

2:nen poliisi (näyttää rahakukkaroa). Tämä. Tunnetteko, onko tämä miehenne?

(Kivinen nauraa.)

Maria. Ei, se ei ole meidän.

Kalle. Se on minun, ja siinä pitää olla kuusikymmentäviisi markkaa rahaa ja yksi nimikortti.

2:nen poliisi (avaa kukkaron). Katsotaan. Kenen nimi on kortissa?

Kalle. Saima Siurusen.

2:nen poliisi. Oikein. Katsotaan rahat vielä. (Laskee rahat.) — Tässä on… niin, tässä ei ole kun kuusikymmentä vaan.

Kalle. Eikö? Missä on loput viisi markkaa? (Tarttuu Kivisen olkapäähän.) Missä on rahani, äijä?

Kivinen. Hi-hi-hii! Mitä sinä tahdot?

1:nen poliisi. So, so, antakaa olla, me otamme siitä selvän. (Kiviselle.) Oletteko ottanut hänen rahojansa?

Kivinen. Hi-hi-hii! Anna olla vaan.

Maria (Annalle). Voi, mitä meidän pitää kuuleman.

1:nen poliisi. No, Kivinen, mitenkä se on nyt?… Minä tutkin taskunne.

(Tutkii.)

Kivinen (päristelee). Saakeli! Menkää matkoihinne! Mitä te minusta? Pois, pois!

1:nen poliisi. No, no, äijäseni, pysy vaan paikallasi! Ei tässä auta rimpuileminen, sillä nyt on tosi kysymyksessä!… Tuossa on nenäliina…

Kalle. Se on minun!

1:nen poliisi. Ja täällä on pientä rahaa. (Laskee.) Tässä on vaan kaksi markkaa. Katsokaa!

Kalle. Ei enempää! Voi tuota hävytöntä miestä kun on juonut rahoillani…

Kivinen. Omiani minä juon, ihan omiani! Menkää te pois täältä! (Lyö jalkaansa lattiaan.) Pois!

Kalle. Minä tahdon omani! Tästä saatte oikeudessa vastata!

Maria. Onko hän todellakin…?

Kalle. Hävittänyt rahojani! On se! Mutta minä en jätä sitä sikseen… Tällaisen palkkion avustani… (Ottaa rahakukkaronsa ja rahansa ja pistää ne taskuunsa.) Ja takkini tahdon myös. (Kiviselle.) Riisukaa takki päältänne!

Kivinen. Ee-ei, poika, minä tahdon takkini; minä menen ulos nyt heti!

1:nen poliisi. Ei tästä mihinkään mennä, ennenkuin omistaja on saanut omansa.

(Riisuvat Kiviseltä takin, jonka Kalle vaihtaa päälleen.)

Kivinen (päristelee). Te roistot! Vielä minä teidät opetan!

Maria. Voi sinua, Kustaa, miten onnettomasti sinä elät!

1:nen poliisi (Kiviselle). Pysykää vaan hiljaa eli muuten viemme teidät mukanamme!

(Kivinen istuu sohvalle väristen.)

Kalle. Kas niin, nyt olen saanut mitä tällä kertaa saatavissa oli. (Poliiseille.) Kiitos teille avustanne, palkitsen tämän sitte perästäpäin.

2:nen poliisi. Meitä ei nyt siis enää tarvita täällä?

1:nen poliisi. Ei, me voimme lähteä.

(Poistuvat.)

Kalle. Minä en kuitenkaan osaa lähteä ennenkuin olen selittänyt, miten tämä jupakka sai alkunsa.

Maria. Niin, tehkää se, minä pyydän sitä. Mitenkä hän sai teidän vaatteenne?

Kalle. Asia on siten, että Kivinen huusi minut tänne sisälle ja sai houkutelluksi minun lainaamaan takkiani hänelle kymmeneksi minuutiksi.

Maria. Sitäpä juuri arvelin.

Kalle. Ikävä kyllä, että tulin sen tehneeksi, mutta minä en tietänyt teidän tarkoitustanne. No niin, hän sai takkini ja meni sille tielleen. Minua alkoi harmittaa odotus, varsinkin kun hän vei rahanikin. Silloin juuri tuli tänne eräs mies, Tupala oli hänen nimensä, ja päästi minut pälkähästä.

Maria. Antoi teille takkinsa?

Kalle. Niin. Tässä se on.

Maria. No, nyt ymmärrän koko arvoituksen!

Anna (katselee takkia). Niin on. Kyllä tämä on Oskarin.

Maria. Isä junkkari, mitä olet tehnyt?… No nyt hän nukkuu tuossa istuallaan! (Työntää Kivisen kumoon.) Mene makaamaan!

Kivinen. Noh, mitä tahdot?… Ai, auttakaa, ämmä hakkaa minua!

(Yrittää nousta.)

Maria. Huuti hävytön!

Kivinen. Päästäkää minut ylös! Auttakaa!

Maria (Kallelle). Sanokaa hänelle pari kovaa sanaa, että hän tottelisi ja jäisi maata.

Kalle (astuu esiin). Kuulkaapas, Kivinen! Tunnetteko kuka minä olen? Tunnetteko? Minä sanon teille nyt, että ellette vaan pysy hiljaa paikallanne, niin minä toimitan teidät putkaan, muistakaa se!

(Kivinen murisee.)

Anna (itsekseen). Isä raukka. Tuollaisenko minunkin pitäisi saada?

Maria. Hän on tehnyt ruman työn ja loukannut teitä sangen kovasti. Mutta ettekö te tahtoisi… eli eikö tätä asiaa voisi rauhassa sovittaa?

Kalle (hymyillen). Voipi kyllä; olkaa rauhassa vaan. Minä en tahdo siitä mitään tämän enempää. Se saa olla sinänsä… teidän tähtenne ja opiksi itselleni.

Maria. Kiitos hyvyydestänne, suurin kiitos! Tahdon kuitenkin suorittaa sen, mitä hän hävitti.

Kalle. Ei sitäkään tarvitse… ei teidän kumminkaan, ellei miehenne itse tahdo.

Maria (liikutettuna). Kyllä minä sen kuitenkin maksaa tahtoisin… Mutta minulla ei ole nyt…

Kalle. Älkää turhista välittäkö… minä en sitä tarvitse. Mutta minun pitäisi kai odottaa sitä Tupalaa… tai kyllä hän sentään takkinsa täältä muutenkin saa.

Maria. Odottakaa kuitenkin, ehkä hän jo piankin tulee. Istukaa siksi aikaa. (Antaa tuolin.) Eihän teillä mahda mitään kiirettä olla.

Kalle. Eihän minulla näin pyhänä…

(Istuu.)

Maria (Annalle). Meneppäs pistämään kahvipannu tulelle, Anua.

(Anna menee.)

Kalle. Onko hän tyttärenne?

Maria. On.

Kalle. Ainoako?

Maria. Ei, toinen on naimisissa.

Kalle. Entäs pojat?

Maria. Yksi on vaan ollutkin ja sekin kuoli jo nuorena.

Kalle, Vai niin… Entäs tämä Tupala?

Maria. Hän on… niin, hän on Annan sulhanen.

Kalle. Vai niin. No kyllä heistä tuleekin komea pari.

(Hetken vaitiolo.)

Maria. Oletteko jo kauvankin olleet kaupungissa?

Kalle. Kolme viikkoa vasta.

Maria. Ei muuta! No mitä pidätte täällä olostanne?

Kalle. En juuri mitään, yksinäistä on ja ikävää, kun ei ole mitään tuttavia.

Maria. Pitää hankkia.

Kalle, Siitä ei näy tulevan mitään. Niillä on kaikilla omat metkunsa ja pyrintönsä, enkä minä kaikista välittäisikään. (Anna tulee. Annalle.) Saan onnitella teitä.

Anna (hämillään). Mistä?

Kalle, Sain kuulla, että Tupala on sulhasenne.

Anna. Tuskin kyllä.

(Menee katselemaan ulos ikkunasta.)

Maria (silmäilee levottomana Annaa ja pudistelee päätään). Oskarin pitäisi kai heti tulla.

(Eeva ja Selma tulevat.)

Eeva. Täälläkö sinä oletkin, Anna?

Anna. Niin. Missäpä muualla minun pitäisi olla.

Eeva. Miksi jätit meidät?

Anna. Teki mieli kotiin.

Kalle. Hyvää iltaa, Selma! Siinä on toki yksi, jonka tunnen.

Selma. Iltaa! Mitä teille kuuluu?

(Kättelevät.)

Kalle. Eipä erityistä.

Eeva (itsekseen). Onhan se pulska mies.

Selma. Siellä on hyvin kaunis ilma… on niin hauska kävellä.

Kalle. Onhan se. Mihin olette menossa?

Selma. Piti mennä tanssiaisiin. (Annalle.) Etkö tule mukaan, Anna?

Anna. En.

Eeva. Ja mikset tule?… Tule vaan, sinne tulee Oskarikin.

Anna. Ei minusta ole tanssimaan, sitä saavat muut tehdä.

Eeva. Kun et yritäkään…

Anna. Ja mitä hyötyisin minä siitä?

(Menee ulos.)

Maria. Istukaa toki, tytöt, kunnes Anna tuo meille kahvia. Eihän sitä nyt niin kiirettä ole, vielä te tanssimaankin ehditte.

Eeva (nauraen). Tokkohan tuota ehtinee…?

Selma. Ennenkun tulee vanhaksi.

(Istuvat.)

Maria. Kyllä siihen vielä ehditte väsyäkin. Parempi olisi hiukan hiljaisempi elämä.

Eeva. Kun tulemme teidän ikäänne, niin silloin on kyllä aikaa hiljaisesti elellä, mutta nyt pitää iloita. Eikö niin, Selma?

Selma. Se on tietty!… (Kallelle.) Mitä te, Karhunen, niin hartaasti mietitte? Eikö totta, että nuorena pitää iloita niin paljon kuin jaksaa?

Kalle (miettivästi). Nuorilla on kyllä oikeus iloita, sitä ei voida kieltää, mutta liiallinen huvi on kuitenkin sopimaton. Pitäisi muistaa, että ken nuorena liiaksi iloitsee, hän vanhana vaikeroitsee. Ajattelen Annan sanoja, sillä minä en todellakaan tiedä, mitä tanssiminen hyödyttäisi. Tanssi ja viina ovat samanarvoisia minusta nähden. Toinen ei ole toistaan parempi.

(Anna tulee kahvitarjottimen kera ja tarjoo jokaiselle.)

Selma. Ettekö te siis ollenkaan tanssi?

Kalle (hymyillen). En ole nähnyt sen maksavan sitä vaivaa. On mielestäni hullunkurista ruveta hyppimään kuin harakka ympäri huonetta.

Selma (harmistuneena). Silloin te ette tiedä lystistä mitään!

Kalle. Olette oikeassa… jos nimittäin lystiksi ymmärretään ainoastaan tanssiminen.

Eeva (ivallisesti). Ja mitä olette sen parempi, vaikk'ette tanssikaan?

Kalle (rauhallisesti). En mitään… Mutta tuskinpa minä silti olen sen huonompikaan. (Maistelevat hetkisen äänettöminä kahviaan. Annalle). Ettekö tekään pidä tanssimisesta?

Anna. En. Se on niin joutavaa.

Kalle, Me olemme siis samaa mieltä siinä asiassa.

Maria. Ja sellainen ajatus onkin hyvä. Tanssiminen on niin jumalatonta huvia, että jokaisen, joka vähänkin ajattelee elämänsä päälle, pitäisi kauhistua sitä.

Eeva (keskeyttää). Anna! Eikö lähdetä ulos kävelemään?

Selma. Niin, ja lähdetään kaikin. Mitä me täällä istumme, kun ulkona on niin kaunis ilma.

(Anna ryhtyy keräilemään kuppeja.)

Kalle. Ja minä pyydän tulla mukananne, jos pääsen.

Selma. Tietysti! (Annalle.) Ota vaatteet päällesi, Anna, ja lähdetään!

Anna. Voinhan minä tulla vähäksi aikaa, mutta ensin juomme toisen kupin.

(Mari tulee ja pysähtyy oven suuhun hattu päässä.)

Oskari (iloisesti). Kas vaan, täällä te istutte kaikki koolla hauskasti kemua pitäen ja minä olen hyppinyt kuin hupsu ympäri kylää. No tämä on helkkarin hyvä; minä tulen joukon jatkoksi ja iloa ei pidä puuttumaan. (Heittää hatun sohvalle.) Tuos on hattusi, ukko, oletpa jo ehtinyt nukkumaankin. Ha-ha-haa! Peevelin hauskan kepposen laititkin meille, äijä-rukka. (Kallelle.) Morjens taas! Ja on teidänkin harakantanssinne loppunut, ha-ha-haa, ja omanne olette saaneet.

(Anna panee tarjottimen pöydälle.)

Kalle (nauraen), Niin olen.

Oskari. Ja te, äiti! Nyt ei teidän tarvitse enää itkua tehdä, siitä minä pidän huolen… Anna, minä olen sinua hakenut. (Anna katselee alas.) — — Mainiota, kerrassaan mainiota! Tämä menee niinkuin meinattu on! Anna, minä tiedän helkkarin hyvin, mitä sinä ajattelet, tiedän kuin omat sanani. Mutta älä sure kultaseni, kaikki on kumminkin hyvin taas… Eeva, kiitos eilisiltaisesta kemusta! Anna, mikset tullut kesteihin, vaikka odotimme? Etkö tietänyt, että olin siellä?

Eeva (hämillään). Mitäs niistä nyt enää.

Oskari. Viini oli mainiota, mutta siinä oli paha vika.

Eeva (neuvottomana). Viini… vika….

Oskari. Niin. Siinä oli pieni pisara petoksen myrkkyä; pieni vaan, mutta karvas, niin että tänään olen saanut kovasti hikoilla. Ha-ha-haa! Kuules, Eeva! Kuka istui tuolla kamarissa silloin, kuu Anna keitti kahvia ja te teitte täällä hyviä päätöksiä, kuka?

Eeva (hypähtää ylös kiihtyneenä). Oskari!…

Oskari. Niin, minä siellä olin, minä, ja hitto vie, sitä hetkeä en suinkaan kadu. Hyvästi nyt, Anna, meidän täytyy erota, sillä tämä sorea impi tahtoo minut omaksensa keinolla millä hyvänsä. Ja tekin, Karhunen, tekin olette jo tilattu! Tämä toinen impi on teidän… Ha-ha-haa!

Selma (Eevalle). Mennään pois!

Eeva (julmistuneena). Hyi, hävytön mies? Tämän saat vielä katkerasti katua!

(Poistuvat.)

Oskari (katselee perään; tyynesti). Rakastakaa tai vihatkaa, mutta varokaa puremasta. (Tarttuu Annan käteen; hellästi.) No, mitä ajattelet minusta, Anna? Oletko vihainen vielä?

Anna (nojaa päänsä Oskarin rintaan). Voi, Oskari…!

(Itkee.)

Oskari (hyväilee Annaa). Sellaisia ovat ystäväsi, Anna, pettävät sinua ja meitä molempia noin hävyttömillä vehkeillä. Eevan ja Selman piti erottaa meidät keinoilla millä hyvänsä, mutta pettivät itsensä. Älä itke, Annaseni, älä itke, meillä ei ole mitään hätää ja heitä ei suinkaan kannata sääliä.

Anna. Minä luulin, että sinä…

Oskari. Minä tiedän sen. Sinä luulit, että minä olin juovuksissa, kun en tänne tullut. Viini oli väkevämpää kuin tavallisesti ja odottelin sinua liian kauvan… Ha-ha-haa! Olisin saanut yötäkin olla…

Anna (laskee kätensä Oskarin suun eteen). So, mitä sinä puhut…?

Oskari (nauraen). Ei mitään tämän enempää. Joko nyt ymmärrät?

Anna. Liiankin hyvin. Voi miten katalia olivat?

Oskari. Heistä ei kannata enää mitään puhua, kaikki on hyvin nyt kun sain asiasta selvän. Tästä puoleen en maista enää mitään, en viiniäkään, ellet itse tarjoo. Sen päätöksen olen tehnyt ja vahvistan sen nyt juhlallisesti.

Anna (hymyilee). Sitä saat turhaan minulta odottaa; pidän sinusta siksi paljon.

Oskari. Miten vaan itse tahdot. (Naurahtaa.) Aika hyvän kepposen tuo isä-ukko sentään teki. Nyt olemme kaikin viisastuneet. Mitä arvelette, Karhunen, oletteko pahoillanne vielä?

Kalle. En ensinkään. Kaikki on hyvin taas, ja sen opin olen minäkin saanut, etten enää koskaan lainaile takkiani.

Maria. Se oli kumminkin ikävintä, kun hän hävitti rahojanne.

Oskari. Mitä? Kerkesikö hän kuitenkin… peijakas, se oli paha asia. paljonko?

Maria. Kolme markkaa.

Oskari. Eikö muuta? No, minä hyvitän sen teille, Karhunen. Pyydän, älkää ukkoa hätyyttäkö.

Kalle. En ensinkään. Asia on siksi mitätön, ettei siitä kannata puhua.

Oskari, Herätänkö ukon yhteiseen lystiin?

Kalle. Ei, antakaa hänen nukkua pois pöhnänsä ja tehkäämme nyt sellainen päätös, että rupeamme yksissä puuhin häntä parantamaan.

Oskari. Sen teemme! Minä otan vävypojan oikeudet ja pistän ukon lujalle.

Kalle. Ja minä hoitelen häntä työmaalla.

Maria (hymyilee). Ja minä tahdon yhä edelleenkin piiloitella hänen vaatteitaan.

Oskari. No entäs sinä, Anna?

Anna. Minä… minä rukoilen Jumalaa!

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK HYVIÄ PÄÄTÖKSIÄ: KOHTAUS ELÄMÄSTÄ YHDESSÄ NÄYTÖKSESSÄ ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg™ License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg™ electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg™ electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg™ electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg™ electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg™ electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg™ electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg™ electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg™ electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg™ mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg™ works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg™ name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg™ License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg™ work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg™ License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg™ work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg™ trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg™ License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg™ License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg™.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg™ License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg™ work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg™ website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg™ License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg™ works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg™ electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg™ works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg™ trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg™ work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg™ work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg™

Project Gutenberg™ is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg™’s goals and ensuring that the Project Gutenberg™ collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg™ and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 809 North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg™ electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg™ concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg™ eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg™ eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg™, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

- HYVIÄ PÄÄTÖKSIÄ

- THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE